Калин Вълов
Неусетно как времето минава…

chitanka.info

Неусетно как времето минава,

понякога по-бързо, понякога по-бавно.

И за миг дори ни подминава,

ала се заканва: „Ще се върна и тогава…“

А с пръсти щрака си момчето,

вървейки по уличния тротоар

с усмивка, с торбичката си лека

към някогашния дядов таван.

Ненамерил в себе си утеха,

намерил я в приятелката си Лоран.

Двамата тихичко и леко

върху овехтелия и скърцащ диван.

С някогашна грамофонна балада

и със свещник, горял отпреди.

Телата им сякаш играят,

отразени в четири стени.

А сенките на тях си остават

непокътнати от бури и дни,

сякаш времето вече е спряло

между тези четири стени.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.